Једренски вилајет
Једренски вилајет (осм. тур. ولايت ادرنه, Vilâyet-i Edirne), познат и као Адријанопољски или Одрински вилајет,[1] био је вилајет Османског царства.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b8/Adrianople_Vilayet%2C_Ottoman_Empire_%281900%29.png/220px-Adrianople_Vilayet%2C_Ottoman_Empire_%281900%29.png)
Територија вилајета је подијељена између Грчке и Турске, што је кулминирало формирањем западне и источне Тракије након Првог свјетског рата према одредбама Лозанског мира из 1923. године. Мањи дио вилајета дат је Бугарској Букурешким миром из 1913. године након балканских ратова. Крајем 19. вијека површина је износила 67.800 м2.[2] На истоку се вилајет граничио са Истанбулским вилајетом, Црним и Мраморним море, на западу са Солунским вилајетом, на сјеверу са Источном Румелијом (Бугарском од 1885. године), на југу са Егејским морем. Област је понекад описивана као Јужна Тракија[3] и Једренска Тракија.[4]
Послије града Једрена (1905. имао 80.000 становника), најважнији градови су били Текирдаг (35.000), Гелиболу (25.000), Киркларели (16.000), Искече (14.000), Чорлу (11.500), Диметока (10.000), Енез (8000), Гумулџине (8000) и Дедеагач (3000).[5]
Референце
уреди- ^ Salname-yi Vilâyet-i Edirne. (на језику: турски). Edirne: Edirne vilâyet matbaası. 1300 [1882]. Приступљено 30. 9. 2019. Проверите вредност парамет(а)ра за датум:
|date=
(помоћ) - ^ Reclus, Elisée; Ravenstein, E. G. (Ernest George); Keane, A. H. (Augustus Henry) (1885). Europe Volume 1 (на језику: енглески). New York : Appleton. стр. 152. Приступљено 30. 9. 2019.
- ^ Migration, Memory, Heritage: Socio-cultural Approaches to the Bulgarian-turkish Border (на језику: енглески). Lina Gergova. стр. 30. ISBN 9789548458429. Приступљено 30. 9. 2019.
- ^ Detrez, Raymond; Segaert, Barbara (2008). Europe and the Historical Legacies in the Balkans (на језику: енглески). Peter Lang. стр. 58. ISBN 9789052013749. Приступљено 30. 9. 2019.
- ^ Chisholm, Hugh, ур. (1911). „Adrianople”. Encyclopædia Britannica (на језику: енглески). 1 (11 изд.). Cambridge University Press. стр. 217.