Монтесори метод
Монтесори метод је оптималан начин рада са децом од рођења до 24. године. Примењује се у јаслама, вртићима, основним и средњим школама широм света. Заснива се на природним потенцијалима детета за развој, унутрашњој мотивацији, активном учењу, повезивању идеја и стицању функционалног знања. Оснивач метода је италијанска педагошкиња Марија Монтесори (1870—1952) која се са сарадницима цео живот бавила проучавањем развоја деце.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a6/Montessori-school2007.jpg/220px-Montessori-school2007.jpg)
Настанак и правила
уредиМарија Монтесори је била прва жена у Италији која је завршила студије медицине и посветила се питањима образовања и васпитања деце. Прва Дечја кућа отворена је 1907. године у сиромашном кварту Сан Лоренцо у Риму. Посматрајући децу, дефинисала је основне законитости развоја на основу којих је развила научни метод образовања у васпитања познат као Монтесори метод. То ју је инспирисало за своје целоживотно дело — реформу образовања.
Полази од потреба малог детета. Васпитање схвата као слободу детета које може да развија своје стваралачке снаге. Прилагођава темпо могућностима деце без звоњења, типа састанака и без казни. Дала је деци слободу у пригодном простору тако да је богат активностима.
Учитељ не би требало да брани деци искуства и треба да им поклони пажњу. Учитељ ка деци гаји поштовање и труди се да са њима контактира као са одраслим особама. Нема права да манипулише са децом. Педагог даје деци слободну вољу и упоредо саветује тамо где је дете неодлучно. Постепено, дете ствара властиту одговорност.[1]
Монтесори метод у образовању
уредиМонтесори метод образовања укључује природна интересовања и активности деце, а не формалне наставне методе. Монтесори учионица ставља нагласак на практично учење и развој вештина из стварног света.[2] Наглашава независност и посматра децу као природно жељну знања и способну да започну учење у довољно подржавајућем и добро припремљеном окружењу за учење. Филозофија која лежи у основи може се посматрати као да произилази из теорије расплета. То обесхрабрује неке конвенционалне мере постигнућа, као што су оцене и тестови. [3]
Правила
уредиМонтесори образовање се заснива на моделу људског развоја. Овај образовни стил функционише поштујући два уверења:
- да се психолошка самоизградња код деце и одраслих у развоју одвија кроз интеракцију са околином и
- да деца (посебно млађа од шест година) имају урођени пут психолошког развоја.
Монтесори је веровала да би деца која имају слободу избора и слободног деловања у окружењу припремљеном према њеном моделу деловала спонтано ради оптималног развоја.
Иако постоји низ пракси под називом „Монтесори“, Удружење Монтессори Интернатионале (АМИ) и Америчко Монтесори друштво (АМС) наводе ове елементе као суштинске:[4][5]
- учионице мешовитих узраста: учионице за децу узраста 2 и по или од 3 до 6 година су најчешће, али 0–3, 6–9, 9–12, 12–15 и 15–18 година постоје такође,
- одабир активности ученика у оквиру прописаног распона опција,
- непрекидни блокови радног времена, идеално три сата,
- конструктивистички или „откривајући“ модел, у којем ученици уче концепте из рада са материјалима, а не путем директног упутства,
- специјализовани образовни материјали су често направљени од природних, естетских материјала као што је дрво, а не од пластике,
- промишљено припремљено окружење у којем су материјали организовани по предметним областима, доступно је деци и одговарајуће величине,
- слобода, у границама и
- обучени наставник са искуством у посматрању дечјих карактеристика, склоности, урођених талената и способности.
Монтесори образовање подразумева слободну активност у „припремљеном окружењу“, што значи образовно окружење прилагођено основним људским карактеристикама, специфичним карактеристикама деце различитог узраста и индивидуалним личностима сваког детета.[6]
Функција средине је да помогне и омогући детету да развије самосталност у свим областима у складу са својим унутрашњим психолошким директивама.
Поред тога што нуди приступ Монтесори материјалима који одговарају узрасту деце, окружење треба да испољава следеће карактеристике:[7]: 263–280
- аранжман који олакшава кретање и активност,
- лепота и хармонија, чистоћа околине,
- изградња сразмерно детету и његовим потребама,
- ограничење материјала, тако да је укључен само материјал који подржава развој детета,
- ред и
- природа у учионици и ван ње.
Референце
уреди- ^ admin (2015-05-27). „Resources”. International Bureau of Education (на језику: енглески). Приступљено 2022-12-10.
- ^ Jones, Stacy. „Computers and Technology in Montessori Schools”. Montessori For Today (на језику: енглески). Приступљено 2022-12-10.
- ^ „Theories of Learning: 3 Theories | Psychology”. Psychology Discussion - Discuss Anything About Psychology (на језику: енглески). 2018-03-31. Приступљено 2022-12-10.
- ^ „404”. amshq.org (на језику: енглески). Приступљено 2022-12-10.
- ^ „AMI School Standards | Association Montessori International / USA”. web.archive.org. 2010-11-04. Архивирано из оригинала 04. 11. 2010. г. Приступљено 2022-12-10.
- ^ „Montessori Today: A Comprehensive Approach to Education from Birth to Adulthood - Paula Polk Lillard - Google-kirjat”. web.archive.org. 2014-07-02. Архивирано из оригинала 02. 07. 2014. г. Приступљено 2022-12-10.
- ^ Standing, E. M. (E. Mortimer) (1998). Maria Montessori, her life and work. Plume. ISBN 0-452-27989-5. OCLC 924687164.