Аљаска (полуострво)
Аљаска је полуострво[1] које припада Северној Америци. Полуострво Аљаска се простире око 800 км (497 ми) на југозападу од копна Аљаске и завршава се на Алеутским острвима. Полуострво одваја Тихи океан од Бристолског залива, рукавца Беринговог мора. Осим Аљаског полуострва већа полуострва Северне Америке су: полуострво Лабрадор, полуострво Флорида и полуострво Калифорнија.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/150132main_image_feature_589_alaska.jpg/250px-150132main_image_feature_589_alaska.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/99/North_America_satellite_globe.jpg/250px-North_America_satellite_globe.jpg)
Многи људи повезују Аљаско полуострво са државом Алјаском, иако то није тачно. У близини острва је велико риболовно подручје Тихог океана. Аљаско полуострво је слабо насељено због врло сурових климатских услова субполарне климе.[2]
У литератури (посебно руској) термин „Полуострво Аљаска“ је коришћен за означавање читавог северозападног испупчења Северноамеричког континента, или свега оног што је садашња држава Аљаска, искључујући њену превлаку и острва. Округ Лејк енд Пенинсула, добио је име по полуострву.
Географија
уредиАлеутски ланац је веома активан вулкански планински ланац који се протеже дуж целе дужине полуострва. Унутар њега се налазе уточишта дивљих животиња, укључујући национални парк и резерват Катмај, национални споменик и резерват Ањакчак и национално уточиште за дивље животиње Бечароф, национално уточиште за дивље животиње полуострва Аљаске и национално уточиште дивљих животиња Изембек. Најактивнији вулкан дуж вулканског планинског ланца је вулкан Павлоф који је виши од 2.515 метара (8.251 стопа).
Јужна страна полуострва Аљаска је смежурана и планинска, настала тектонском активношћу Севернопацифичке плоче која се спушта испод западног дела Северноамеричке плоче; северна страна је углавном равна и мочварна, резултат миленијумске ерозије и опште сеизмичке стабилности. Северна и јужна обала су такође прилично различите. Северна обалска страна залива Бристол је углавном замућена и блатњава, доживљава екстремне плиме и релативно је плитка; пацифичка страна, која је такође позната као „ватрени прстен“,[3] има релативно малу активност плиме и осеке, а вода је дубока и бистра.
Администрација
уредиЦело полуострво је организовано као део четири округа; округ Источни Алеути, округ Бристолски залив, округ Кодијак острва Кодиак и округ Језеро анд полуострво. Округ Језеро и полуострво обухвата већину територије полуострва.
Клима
уредиПросечна годишња количина падавина креће се од 24—65 ин (610—1.650 мм). Приобална подручја су подложна интензивним олујама, ветру и киши. Зимске температуре су у просеку између −11—1 °Ц (12—34 °Ф), а лети између 6—15 °Ц (43—59 °Ф). Мразеви се могу јавити сваког дана у години на вишим надморским висинама.[4][5] Клима се може упоредити са оном у деловима Шкотске, Алеутских острва, Исланда и Огњене земље.
Порт Хајден, Аљаска | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Климатограм | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
|
Чигник, Аљаска | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Климатограм | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
|
Флора и фауна
уредиПолуострво Аљаска је дом неких од највећих природних неузнемираваних популација дивљих животиња у Сједињеним Државама. Поред чувених популација мрких медведа на Аљасци у областима Макнил и Катмај, велика стада карибуа, лосова, чопори вукова, јата водених птица и врбових патки насељавају ову област. Медведи на полуострву и Бристолском заливу су толико бројни, јер се хране на највећим светским стазама лососа (Oncorhynchus nerka), који се овде углавном јављају зато што су многа велика језера на полуострву важан елемент у њиховом животном циклусу. Ови лососи, након што се врате са свог кратког времена на мору, пливају у језера и њихове потоке који доприносе мресту. Њихови потомци презимљују у дубоким и храном богатим дубинама ових језера све до њихове миграције у море за једну или две године.
Изузетно велике колоније морских птица постоје дуж обале.[5] Поред тога, постоје велике популације морских сисара у северном Тихом океану између полуострва Аљаска и Камчатке. Ово укључује лучке фоке, прстенасте фоке, северне крзнене фоке, китове, морске плискавице, морске видре и морске лавове.[6]
Кршевита јужна половина полуострва, као и архипелаг Кодијак који се налази на јужној обали полуострва, дом је знатног броја медведа, чине екорегију планинске тајге полуострва Аљаске и садржи низ заштићених подручја као што је национални парк Катмај. Вегетација на полуострву се углавном састоји од шибља, травнатих ливада или влажне тундре.
Демографија
уредиПоред заједница на обали (види: Бристолски залив), полуострво Аљаска такође је дом неколико познатих села: Колд Беј, Кинг Коув, Перивил, Чигник, језеро Чигник, лагуна Чигник и Порт Молер. Свака од њих је првенствено насељена урођеницима Аљаске и свака, такође, углавном зависи од рибарске индустрије за живот. Овде треба укључити и село Санд Појнт, упркос његовој локацији на острву Попоф, острву које је део Шумагинских острва, недалеко од јужне обале полуострва.
Референце
уреди- ^ Аласка Пенинсула. Енцyцлопедиа Британница.
- ^ Фс.фед.ус, еколошки региони САД
- ^ „Аласка Пенинсула Трек - Суммер 2001”. www.актреккинг.цом. Приступљено 2020-10-13.
- ^ „Цхаптер 7-Ецологицал Субрегионс оф тхе Унитед Статес”. Фс.фед.ус. Приступљено 2013-06-18.
- ^ а б „Енцyцлопедиа оф Еартх”. Еоеартх.орг. Приступљено 2013-06-18.
- ^ Гиллиспие, Тхомас Е (15. 6. 2018). „Ан Овервиеw оф Аласкан'с Прехисториц Цултурес” (ПДФ): 61.
Литература
уреди- „Мап оф Хуман Мигратион”. Архивирано из оригинала 19. 5. 2017. г. Приступљено 5. 11. 2016.
- „Лост Нативе Америцан Анцестор Ревеалед ин Анциент Цхилд'с ДНА”. Натионал Геограпхиц. 3. 1. 2018. Архивирано из оригинала 3. 1. 2018. г. Приступљено 3. 1. 2018.
- Постников, Алеxеy V. (2000). „Оутлине оф тхе Хисторy оф Руссиан Цартограпхy”. Регионс: а Присм то Виеw тхе Славиц Еурасиан Wорлд. Архивирано из оригинала 17. 1. 2013. г. Приступљено 6. 6. 2012.
- Wхеелер, Кеитх (1977). „Леарнинг то цопе wитх 'Сеwард'с Ицебоx'”. Тхе Аласканс . Алеxандриа: Тиме–Лифе Боокс. стр. 57–64. ИСБН 978-0-8094-1506-9.
- „Фацтс Абоут Аласка, Аласка Кидс' Цорнер, Стате оф Аласка”. аласка.гов. н.д. Архивирано из оригинала 9. 1. 2019. г. Приступљено 13. 4. 2018.
- „Аласка Хyдрологy Сурвеy”. Дивисион оф Мининг, Ланд, анд Wатер; Аласка Департмент оф Натурал Ресоурцес. Архивирано из оригинала 30. 3. 2014. г. Приступљено 4. 5. 2014.
- Гроуп, Оффице оф Цоммуницатионс—ОЦ Wеб. „Глациер анд Ландсцапе Цханге ин Респонсе то Цхангинг Цлимате”. www2.усгс.гов. Архивирано из оригинала 3. 2. 2018. г. Приступљено 2. 2. 2018.
- „Берингглациер.орг”. берингглациер.орг. Архивирано из оригинала 2. 1. 2018. г. Приступљено 2. 2. 2018.
- „Аласка Ланд Оwнерсхип”. Архивирано из оригинала 28. 6. 2002. г. Приступљено 4. 5. 2014.
- Диxон, Мим (18. 9. 2019). Wхат Хаппенед То Фаирбанкс?: Тхе Еффецтс оф тхе Транс-аласка Оил Пипелине он тхе Цоммунитy Оф Фаирбанкс, Аласка. Роутледге. ИСБН 978-1-000-01076-3.
- „Wестерн Статес Дата Публиц Ланд Ацреаге”. Wилдландфире.цом. 13. 11. 2007. Архивирано из оригинала 27. 7. 2011. г. Приступљено 2. 6. 2010.
- „Монтхлy Цлимате Суммарy, Кетцхикан, Аласка”. Wестерн Регионал Цлимате Центер. Архивирано из оригинала 16. 5. 2013. г. Приступљено 7. 2. 2013.
- „Меан Аннуал Преципитатион, Аласка-Yукон”. Спатиал Цлимате Аналyсис Сервице. Орегон Стате Университy. фебруар 2000. Архивирано из оригинала 25. 10. 2012. г. Приступљено 5. 6. 2012.
- „НОАА Wеатхер Радио Алл Хазардс Информатион—Аласка Wеатхер Интерестинг Фацтс анд Рецордс” (ПДФ). Натионал Оцеаниц анд Атмоспхериц Администратион. Архивирано из оригинала (ПДФ) 29. 9. 2006. г. Приступљено 3. 1. 2007.
- „Стате Еxтремес”. Wестерн Регионал Цлимате Центер, Десерт Ресеарцх Институте. Архивирано из оригинала 5. 1. 2007. г. Приступљено 3. 1. 2007.
- „СД Wеатхер Хисторy анд Тривиа фор Маy: Маy 1”. Натионал Оцеаниц анд Атмоспхериц Администратион. Архивирано из оригинала 8. 2. 2007. г. Приступљено 3. 1. 2007.
- „ФАQ АЛАСКА—Фреqуентлy Аскед Qуестионс Абоут Аласка: Wеатхер”. Статеwиде Либрарy Елецтрониц Доорwаy, Университy оф Аласка Фаирбанкс. 17. 1. 2005. Архивирано из оригинала 2. 1. 2007. г. Приступљено 3. 1. 2007.
- Нед Розелл (23. 1. 2003). „Тхе Цолдест Плаце ин Нортх Америца”. Геопхyсицал Институте оф тхе Университy оф Аласка Фаирбанкс. Архивирано из оригинала 2. 2. 2007. г. Приступљено 3. 1. 2007.
Спољашње везе
уреди- Травел Аласка
- Угасхик Ареа wебсите
- Лаке & Пенинсула Бороугх
- Лаке анд Пенинсула Сцхоол Дистрицт
- Аласка Пенинсула Трек
- Траwл сурвеy оф схримп анд фораге фисх ин Аласка'с Wестwард регион, 2006 / бy Давид Р. Јацксон. Хостед бy Аласка Стате Публицатионс Програм.