Сухој Су-33
Сухој Су-33 , (рус. Сухой Су-33), (НАТО назив Flanker-D) је морнарички ловац-бомбардер, користи палубу брода носача авиона, за полетање и слетање. Развијен је из основног стандарда Су-27, погоне га два двопроточна турбомлазна мотора, припада четвртој генерацији. Развијен је и произведен у Совјетском Савезу/Русији, у капацитетима Сухоја. Авион је први пут полетео 1985. године. Првобитна ознака му је била Су-27К. Прво се користио у 1995. години, у операцијама на броду носачу авиона Адмирал Кузнецов, [а] Су-33 је званично уведен у оперативну употребу у августу 1998. године, од тада се користи назив Су-33. Серијски се производи у ограниченом броју од 1992. године, а након распада Совјетског Савеза смањење се руска морнарица, па је само произведено 24 авиона. Покушај продаје Кини и Индији није успео. Основна му је разлика, у односу на изворни стандард, што му се склапају крила и део хоризонталног репа, за лакше стационирање на скученом бродском простору. Поред тога, ноге и окови стајног трапа су ојачани, према прописима слетања на палубу брода. Развијена је и школско-борбена варијанта двоседа Су-33УБ. Авиони Су-33 и Су-33УБ, налазе се и даље (2011. године) у понуди за извоз.[2][3]
Сухој Су-33 | ||
---|---|---|
![]() Сухој Су-33 | ||
Опште | ||
Намена | палубни ловац | |
Посада | 1 члан | |
Земља порекла | ![]() | |
Произвођач | пројектант: ОКБ Сухој, произвођач:Фабрика авиона КнААПО | |
Први лет | 17. 08. 1987. | |
Почетак производње | 1989. производња и даље траје | |
Уведен у употребу | 31. августа 1998. | |
Статус | у употреби | |
Први корисник | ![]() | |
Број примерака | 26 | |
Димензије | ||
Дужина | 21,94 m | |
Размах крила | 14,948 m | |
Висина | 5,92 m | |
Површина крила | 62,0 m² | |
Маса | ||
Празан | 16.000 kg | |
Нормална полетна | 22.500 kg | |
Макс. тежина при узлетању | 32.000 kg | |
Макс. спољни терет | 6.500 kg | |
Погон | ||
Турбо-млазни мотор | 2 х Сатурн АЛ-31Ф | |
Потисак ТММ | 2 x 74,53/форсаж 2 x 122,58 kN | |
Перформансе | ||
Макс. брзина на Hopt | 2.300 km/h | |
Макс. брзина на H=0 | 1.400 km/h | |
Долет | 3.000 km | |
Плафон лета | 17.000 m | |
Брзина пењања | 13.800 m/min |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/76/MAKS-2007-Su-33-2.jpg/250px-MAKS-2007-Su-33-2.jpg)
са склопљеним крилима.
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a7/Saturn_AL-31_FN_1.jpg/250px-Saturn_AL-31_FN_1.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/95/Cockpit_of_Sukhoi_Su-33_%282%29.jpg/250px-Cockpit_of_Sukhoi_Su-33_%282%29.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/00/Sukhoi_Su-33_on_Admiral_Kuznetsov-2.jpg/250px-Sukhoi_Su-33_on_Admiral_Kuznetsov-2.jpg)
Тактичко-технички захтеви
уредиРад на пројекту авиона Су-33 је почео у складу са Уредбом од 18. априла 1984. године. Дефинисан је развој морнаричког тешког ловца четврте генерације заснован на ловцу Сухој Су-27, који је прошао сва испитивања и доказао врхунске резултате. Захтевано је да Су-33 задржи све предности ловца Сухој Су-27. Програм је поверен ОКБ Сухоју, а водећи пројектант је био Михаил Петрович Симонов. Комисија купца, на челу са командантом Ваздухопловства, генерал-пуковник Кузнецов, захтевао је да се обезбеди висока ефикасност у извршењу задатака уништавања површинских циљева на мору са респективним тактичким радијусом. Као резултат тога, након ревизије идејног пројекта комплетне техничко-економске анализе, у фебруару 1985. године, пројекат Су-27К (почетни назив), одобрен је од стране Команданата ваздухопловства и морнарице Совјетског Савеза.[3][4][5]
Развој
уредиУ 1986. години, почео је развој првог прототипа овог авиона, који је био с фиксним крилима без склапања. У јулу месецу 1987. године, прототип је био спреман за испитивања на земљи и у лету. Први пробни лет је обављен 17. августа 1987. године, а пробни пилот је био В. Г. Пугачов.[6] Шест месеци касније почела су испитивања и другог прототипа Су-27К, али на њему су била остварена крила на склапање. Други прототип је први пут полетео 22. децембра 1987. године. У лето наредне године и први прототип је накнадно добио крила на склапање. Нажалост, овај авион се срушио 27. септембра 1988. године, због квара хидрауличког система, у току испитивања у лету. Прво слетање на носач авиона Адмирал Кузњецов, обављено је октобру 1989. године. Верификационо испитивање авиона у лету Су-33, трајало је до 22. новембра 1989. године. Поред Су-33, паралелно су испитивани и конкурентски авиони МиГ-29К и Су-25УТГ,[б] као и носач авиона Адмирал Кузњецов, за њихов оперативни пријем. Након завршених испитивања авиона кандидата за избор морнарице и испитивања носача авиона, приступило се додатном усаглашавању и отклањању свих уочених недостатака.[3][5][8][9][10]
Пројекат
уредиСу-33 је двомоторни авион, једносед са класичном аеродинамичком шемом. Развијен је на основу вишенаменског ловца Су-27 и прилагођен је за употребу у морнаричкој авијацији, са могућношћу слетања и полетања са носача авиона. Крила авиона и хоризонтални реп, могу се склопити тако да авион заузме мањи простор у хангару и на палуби носача авиона. Су-33 погоне два мотора АЛ-31Ф-3 или АЛ-31Ф-М1, који имају већи потисак у односу на моторе АЛ-31Ф, који погоне Су-27. Мотори су смештени у размакнутим гондолама на задњем делу трупа, довољно удаљени један од друго, да би се повећало преживљавање авиона у случају поготка једног од њих ракетом. Због уградње тежег радарског система, у предњи део трупа, помера се унапред тежиште авиона, због чега су испред крила уграђени канарди у циљу задржавања жељене уздужне резерве статичке стабилности, Померањем неутралне тачке за исту вредност као и што је померено и тежиште, задржана је првобитна резерва стабилности. У току испитивања доказан је и користан допринос у порасту узгона и смањењу индукованог отпора авиона (побољшан је однос узгона и отпора), нарочито у току полетања, па је одлучено да се исто решење угради и у будуће модификације авиона Су-27. Пројекат авиона Су-33 углавном је сличан авиону Су-27.[3][5][8][11]
Крило и хоризонтални реп
уредиКрило ловца Су-33 је трапезног облика у, плану. Нападна ивица је закошена, под углом стреле од 42,4°. Површина крила је 67,84 m², распон крила - 14,7 m (са постављеним ракетама или контејнерима са опремом на крајевима, износи 14,948 m). Широко је примењена механизација крила, укупно заузима површину од 2,4 m² за флапероне, који обављају двоструке функције закрилаца и крилаца, два сегмента закрилаца од 6,6 m² и преткрилаца површине од 5,4 m². Хоризонтални реп се састоји од две диференцијално целобртне површине. Размах хоризонталног репа је 9,9 m, а површина је 12,3 m². Канарди су такође целообртни. Угао стреле им је 53,5°, размах 6,43 m, а површина активног сегмента је 2,99 m². Вертикални реп авиона се састоји од две површине трапезног облика, са углом стреле нападне ивице од 40° и површином од 15,1 m². На оба вертикална репа, изведено је по крмило, са укупном површином од 3,49 m².[12]
Полукрила морнаричких авиона се склапају, а разлози су претходно објашњени. Хоризонтални реп се првобитно није склапао, тада је ширина авиона (због распона репа) била 9 m, што је 1,2 m већа од конкурента МиГ-29К. Са увођењем склапања, распон хоризонталног репа је сведен на 7,4 m, а то је још мање од МиГ-29К за 0,4 m.[12][13]
Погон
уредиСухој Су-33 поседује подвесне усиснике ваздуха, што му је због смањених губитака омогућено да достигне брзину већу за 2 пута од брзине звука. Отвори усисника су испод крила и опремљени су заштитним решеткама, које спречавају усисавање страних предмета у моторе на режимима полетања и слетања. Заштитне решетке су перфорирани панели од титанијума, са великим бројем отвора пречника 2,5 mm. Решетке се аутоматски спуштају и подижу - везано са положајем ногу стајног трапа. Када су ноге стајног трапа извучене, решетке су подигнуте и обратно.
Су-33 погоне два двопроточна турбомлазна мотора Ал-31Ф, серије 3 НПО „Сатурн“. Разликују се од базне варијанте АЛ-31Ф већим потиском за 12,8 kN и смањеном потрошњом горива.[12][14]
Посебности Су-33
уредиПобољшања, проистекла из прилагођавања авиона новој намени, су:
- Побољшан је однос узгона и отпора авиона, при полетању, слетању и у маневру.
- Повећан је потисак мотора авиона за безбедно кратко полетање са палубе и у случају нужног одустајања од слетања (продужења), у завршној фази прилаза.
- Ојачан је стајни трап, а на предњу ногу, постављена су два точка и уграђена је куке за хватање развученог ужета, при слетању.
- Уграђен је и систем за напајање горивом у лету.
- Су-33 је интегрисан у навигациони систем носача авиона.
- Извршена је интеграција са радио-електронским системима носача авиона.
- Прилагођени су системи наоружања према стандардима морнаричке авијације.
- Репројектовано је крило и хоризонтални реп са решењем шарки (окова) за њихово склапање на одређеном пресеку у равни аеропрофила, у циљу смањења размаха при стационирању, па и мањег заузимања простора на броду.
- Примењена је побољшана заштита од корозије ваздухоплова (структуре и система), која одговара дуготрајној употреби у условима на мору.
- Повећана је ефикасност у нападу на циљеве на површини мора.[3][5][8][11]
Варијанте
уреди- Су-27К — Пројекат палубног ловца на бази Су-27 за опремање носача авиона. Пројекат је био под шифром 1143.5.
- Су-27КУ — Пројекат палубног двоседа, школско-тренажног авиона.
- Су-27КРЦ — Пројекат палубног двоседа, извиђачког авиона и тегљача мета.
- Су-27КПП — Пројекат палубног двоседа, авиона ометача.
- Су-27КТ / Су-27КТЗ — Пројекат палубног двоседа, авиона танкера горива.
- Су-33 — Основна борбена варијанта.
- Су-33УБ — Школско-борбена варијанта, двосед. Раније је имао назив Су-27КУБ
- Су-33М -Наиме, још од 2002. године, компанија Сухој ради на модернизацији авиона Су 33 на стандард Су 33М. Су 33М прије свега садржи новије (јаче) моторе-Ал 31Ф серије 3, а затим и напреднији нападно-навигациони систем „ГЛОНАСС", систем СВП-24 и нови систем радарског упозорења Л-150 Пастел.[9][15]
Наоружање
уреди- Топ: ГШ-30-1 калибра 30 mm, бојеви комплет 150 граната.
- Спољна мах носивост: 6.500 kg
- Тачака подвешавања: 10
- Подвесно наоружање:
- Вођене ракете ваздух-ваздух
- Варијанта 3.200 kg: 8 × Р-27Е или 6 × Р-73
- Пуна варијанта: 2 × Р-73; 4-6 × Р-27Р/ЕР; 2 × Р-27Т/ЕТ
- Невођене ракете ваздух-ваздух
- 80 (4 × 20) × 80 mm С-8КОМ/С-8БМ у лансеру Б-8М1 или
- 20 (4 × 5) × 122 mm С-13Т у лансеру Б-13Л или
- 4 × 266 mm С-25-ОФМ-ПУ
- 4 ракете ваздух-море 266 mm; Х-41 москит
- Слободнопадајуће бомбе масе по 500 kg (до пример.) или по 250 kg ( пример.)
- Контејнера КМГ (до 7 пример.) или лансера НАР, са невођеним ракетама С-13 и С-8.
Су-33 при слетању на палубу носача авиона Адмирал Кузњецов.
- Вођене ракете ваздух-ваздух
- Могуће су различите комбинације вођеног и невођеног наоружања различите класе.
Оперативно коришћење
уредиАвион Сухој Су-33 је произведен у 26 примерака у фабрици авиона КнААПО „Јуриј Гагарин“ из Комсомољска на Амуру у периоду од 1985. до 2011. године, за потребе руске морнарице. Оперативно су распоређени на носач авиона Адмирал Кузњецов. У току 2010. године извршена је модернизација овог авиона али, није познат њен садржај. Вођени су преговори са Кином и Индијом о извозу, али није било резултата.[11][16]
Корисници
уреди- Кина — Војно ваздухопловство Народне Републике Кине користи своју домаћу верзију Ј-15
Удеси
уредиДана 28. септембра 1998. године догодила се прва незгода овога авиона. Прототип Т10К-1, летећи на висини од 2000 m и при брзини од 1270 km/h доживљава отказ хидросистема( хидраулични систем, хидраулика). Пилот Николај Садовников/Садовњиков се успешно катапултирао.
Дана 11. јула 1991. догодила се друга хаварија авиона Су 33. Прототипу Т10К-8, којим је летео Тимур Апакидзе, дешава се отказ електричног система управљања авионом. Тимур Апакидзе се успешно катапултирао.
Дана 26. децембра 1994. године, Су 33 који је припадао КнААПО-у се срушио приликом планираног испитивачког лета. Узрок незгоде је била грешка пилота.
Дана 17. јуна 1996. се догодила још једна незгода. Палубни ловац Су 33 (65 црвени) се срушио приликом чега је погинуо пилот. Ловац Су 33, који је припадао првој авијацијској ескадрили 279. бродског ловачког авијацијског пука, се срушио у току тренажног лета у сложеним метео условима. Пилот Виталиј Кузменко је погинуо.
Дана 11. маја 2000. године у току обављања регуларних летова 279. пука, авион Су 33 (број 73 црврни) се срушио усљед отказа система управљања. Пилот прве класе, пуковник Павел Кретов се успјешно катапултирао и приземљио се на око 54 km од аеродрома Североморск-3.
Дана 17. јуна 2001. догодила се најтежа незгода која укључује авион Су 33. У току авиосалона/аеромитинга код гарнизона Остров у близини града Псков, срушио се ловац Су 33. Након што је извео један од најкомплекснијих маневара који се могу извести на том авиону, долази до квара. Пилот, генерал-мајор Тимур Апакидзе је одмах извукао стајни трап и кренуо да прилази писти. Нажалост, авион никада није стигао до писте него је ударио о тло и распао се запаливши се. Притом, пилот је задобио озбиљне повреде и на путу до болнице је преминуо.
Приликом слетања на носач авиона Адмирал Кузњецов авион Су 33 је 5. септембра 2005. пао у море. Пилот је прекорачио дозвољену максималну брзину слетања и нај начин закачивши се за четврти „аерофинишер" (четврта сајла за слетање) је слетио. Али то није све. Таман прије заустављања авиона, сајла пуца, и авион при брзини мањој од 50 km/h почиње кретање ка ивици палубе и води. Пилот није имао никакве шансе да спаси авион, па се катапултирао. Пилот је након пар минута спасен и пребачен на брод, а Су 33 ( редни бр. 82 црвени) је остао да лежи заувек на дубини од 1117 m на око 100 km удаљен од обала Норвешке. Било је планирано извлачење авиона, али је неисплативост довела до отказивања операције.
Дана 3. децембра 2016. палубни ловац Су-33 је пао у воду приликом слетања на носач авиона Адмирал Кузњецов. Пилот се катапултирао, а спасилачка служба га је вратила на брод(у веома кратком року) гдје се и опоравио. Тачан узрок инцидента није у потпуности разјашњен, али се узима да је то комбинација два људска фактора: грешка пилота и грешка техничара задужених за функционалност система за слетање. Извештаји тврде да је пилот прекорачио максимални осни отклон (који износи 4,2 метра ), и приликом слетања он је износио 0,5 m преко дозвољених вредности( значи 4,7 m). Као други фактор који је изазвао незгоду наводи се грешка у раду особља задуженог за функционалност система „Светлана-2". То значи да сајле за слетање, односно сам механизам није био правилно поправљен након квара који је наступио 14. новембра 2016. године, када је МиГ 29КР завршио у мору. Сви ловци Су 33 су након инцидента послати у оближњу Сиријску базу на привремено пребазирање док се не отклони поменути квар.
Карактеристике
уредиПРЕГЛЕД КАРАКТЕРИСТИКА[9][15] | ||
---|---|---|
ОПШТЕ | ПЕРФОРМАНСЕ | ОПРЕМА |
Намена: палубни ловац-бомбардер | Максимална брзина: | Радар: РЛПК-27К
|
Посада: 1 пилот | ||
Дужина: 21,94 m | ||
Размах крила:
|
Брзина слетања:: 235—250 km/h | |
Размах хоризонталног репа:
|
Долет:
| |
Висина: 5,92 m | Трајање патролирања: 2 h | |
Површина крила: 62,0 m² | Практични плафон лета: 17.000 m | |
Аеропрофил крила: П44М | Брзина пењања: 13.800 m/min | |
Коефицијент сужења крила: 3,76 | Специфично оптерећење крила:
|
Кацига са нишанским приказивачем |
Угао стреле нападне ивице крила: 42,5° | ОЕС: ОЕПС-27К
| |
Растојање између осовина предњих и задњих точкова: 5,87 m | ||
Ширина газа између задњих точкова: 4,44 m | ||
Маса празног авиона: 16.000 kg | ||
Маса при нормалном полетању: 22.500 kg | Специфични однос потиска СДС и масе авиона:
| |
Нормална маса при полетању:
| ||
Мах маса у полетању: 32.000 kg |
Председник Русије Д. Медведев на | |
Маса унутрашњег горива: 9.400 kg
|
Дужина стазе полетања: 105 m (с скакаонице) | |
Двопроточни турбомлазни мотор: АЛ-31Ф3 | Стаза слетања: 90 m (са кочећим ужетом) | |
Потисак мотора:
|
Максимално експлоатационо нормално убрзање: 9g | |
Степен двопроточности: 0,571 | ||
Маса мотора: 1.520 kg |
Напомене
уреди- ^ Званично, Адмирал Кузњецов, тешка крстарица, носач је авиона због њеног тешког наоружања земља-тло и земља-ваздух, пошто се међународним уговором забрањује класичном носачу авиона да плови кроз мореуз Босфора и Дарданеле.[1]
- ^ Неки војни коментатори карактеришу одбацивање МиГ-29К, у односу на Су-33, као „запањујуће“, истичући да је Су-33 био скупљи и неспособан да лансира ракете против површинских циљева.[7] Међутим, други аналитичари су изнели став да је МиГ-29К само опција за избор ако се докаже да је Су-33 претежак за носача авиона и да је совјетска морнарица заинтересована само за противваздухопловну одбрану, а не за подршку, односно за напад ваздух-тло.
Види још
уредиРеференце
уреди- ^ Gordon 1999, стр. 70–71.
- ^ „Сухой Су-33” (на језику: (језик: руски)). sukhoi. Архивирано из оригинала 05. 06. 2007. г. Приступљено 1. 11. 2015. „Сухой Су-33”
- ^ а б в г д ђ „Су-33” (на језику: (језик: руски)). airwar. Су-33. Приступљено 2. 11. 2015. Проверите вредност парамет(а)ра за датум:
|date=
(помоћ) - ^ Фомин А., (2003). стр. 70,71
- ^ а б в г „Historical background” (на језику: (језик: енглески)). sukhoi. Архивирано из оригинала 13. 5. 2011. г. Приступљено 2. 11. 2015. „Historical background”
- ^ „Кто есть кто: А” (на језику: (језик: руски)). airforce. Приступљено 3. 11. 2015. „Кто есть кто: А”
- ^ Bangash 2008, стр. 281
- ^ а б в г „Су-33 ПАЛУБНЫЙ ИСТРЕБИТЕЛЬ” Проверите вредност параметра
|url=
(помоћ) (на језику: (језик: енглески)). русская-сила. Приступљено 3. 11. 2015. „Су-33 ПАЛУБНЫЙ ИСТРЕБИТЕЛЬ” - ^ Goebel, Greg (1 mar 14). „NAVAL SU-27K (SU-33)” (на језику: (језик: енглески)). airvectors. Приступљено 2. 11. 2015. „NAVAL SU-27K (SU-33)” Проверите вредност парамет(а)ра за датум:
|date=
(помоћ) - ^ а б в „Сухой проводит наземные и лётные испытания модернизированных истребителей Су-33” (на језику: (језик: руски)). sukhoi. 5. 10. 2010. Архивирано из оригинала 06. 07. 2015. г. Приступљено 4. 11. 2015. „Сухой проводит наземные и лётные испытания модернизированных истребителей Су-33”
- ^ а б в Фомин А., (2003). стр. 190-204.
- ^ Фомин А., (2003). стр. 73-74.
- ^ „АЛ-31Ф серии 42 (М1)” (на језику: (језик: руски)). salut. Архивирано из оригинала 08. 12. 2015. г. Приступљено 4. 11. 2015. „АЛ-31Ф серии 42 (М1)”
- ^ а б в „Sukhoi Su-33 (Flanker)” (на језику: (језик: енглески)). aerospaceweb. Приступљено 4. 11. 2015. „Sukhoi Su-33 (Flanker)”
- ^ „Северный флот получил два отремонтированных Су-33” (на језику: (језик: руски)). flot. 26. 2. 2014. Приступљено 4. 11. 2015. „Северный флот получил два отремонтированных Су-33”
Литература
уреди- Јанић, Чедомир (2003). Век авијације - [илустрована хронологија] (на језику: (језик: српски)). Беочин: Ефект 1. COBISS.SR 110428172.
- Хлопотоб, О. Д. (2004). История военной авиации от первых летательных аппаратов до реактивных самолётоб (на језику: (језик: руски)). Москва: АСТ, Москва и Полигон, СПб,.
- Багратинов, Валерий (2005). Крылья России (на језику: (језик: руски)). Москва: Эксмо. ISBN 978-5-699-13732-9.
- Гордюков, Николай (1994). Первые реактивные истребители Сухого (на језику: (језик: руски)). Москва: Polygon. стр. 26–35. ISBN 978-5-88541-003-8.
- Antonov, Vladimir (1996). OKB Sukhoi (на језику: (језик: енглески)). Gordon, Yefim & others. Midland: Leicester. ISBN 978-1-85780-012-8.
- Donald, David (1997). The Complete Encyclopedia of World Aircraft (на језику: (језик: енглески)). NY: Barnes & Noble. ISBN 978-1-894102-24-7.
- Donald, David (2000). The Encyclopedia of World Military Aircraft (на језику: (језик: енглески)). NY: Barnes & Noble.
- Gunston, Bill (1995). The Osprey Encyclopaedia of Russian Aircraft 1875—1995. (на језику: (језик: енглески)). London: Osprey. ISBN 978-1-85532-405-3.
- Gunston, Bill (1995). The Encyclopedia of Modern Warplanes (на језику: (језик: енглески)). New York: Barnes & Noble,.
- Shavrov, V.B. History of the aircraft construction in the USSR (на језику: (језик: енглески)). ISBN 978-5-217-02528-2.
Спољашње везе
уреди- „Zvanični sajt Suhoja” (на језику: (језик: руски) и (језик: енглески)). www.sukhoi.org. Приступљено 11. 2. 2011.[мртва веза]
- „Su-33/Su-27K, P.O.Sukhoi ("Naval Flanker")” (на језику: (језик: енглески)). www.ctrl-c.liu.se. Архивирано из оригинала 13. 01. 2011. г. Приступљено 17. 3. 2011.
- „History of Russian Sukhoi Fighter Aircraft” (на језику: (језик: енглески)). www.b-29s-over-korea.com. Приступљено 11. 2. 2011.[мртва веза]