Интерферон-гама
Интерферон-гама (IFN-γ) је димеризовани растворни цитокин који је једини члан тип II- класе интерферона.[2][3] Овај интерферон се оригинално звао активациони фактор макрофага, што је термин који се у данашње време користи за описивање веће фамилију протеина којој IFN-γ припада. Код људи, IFN-γ протеин је кодиран IFNG геном.[4][5]
![]() | |
IUPAC име | |
---|---|
Људски интерферон гама-1б | |
Идентификатори | |
CAS број | 82115-62-6 98059-61-1 |
ATC код | L03AB03 (WHO) |
DrugBank | BTD00017 |
Хемијски подаци | |
Формула | C761H1206N214O225S6 |
Моларна маса | 17145.6 г/мол |
Функција
уредиIFN-γ, или тип II интерферон, је цитокин који је критичан за урођени и адаптивни имунитет против виралних и интрацелуларних бактеријских инфекција и за контролу тумора. Поремећена IFN-γ експресија је асоцирана са више аутоинфламаторних и аутоимуних болести. IFN-γ значај у имунском систему потиче делом од његове способности да директно инхибира виралну репликацију, али, што је још важније, од његових имуностимулаторних и имуномодулаторних ефеката. IFN-γ se proizvodi predominantno od strane prirodni ubica (NK) и природни убица Т (NKT) ћелија као део урођеног имуног респонса, и од стране CD4 и CD8 цитотоксичних Т лимфоцита (CTL) ефектор Т ћелије кад се једном антиген-специфични имунитет развије.[6][7][8]
Структура
уредиТхе IFN-γ мономер се састоји оф основе са шест α-хеликса и проширене не-савијене секвенце у C-терминалном региону.[9][1] То је показано да структурном моделу испод. α-хеликси у основи структуре су нумерисани са 1 до 6.
Биолошки активни димер је формиран путем антипаралелног интер-спреге два мономера као што је показано испод. На карикатурном моделу, један мономер је показан у црвеној, а други у плавој боји.
Везивање за рецептор
уредиЋелијски одговори на IFN-γ су активирани путем његове интеракције са хетеро-димерским рецептором који се састоји од интерферон гама рецептора 1 (IFNGR1) и интерферон гама рецептора 2 (IFNGR2). IFN-γ везивање за рецептор активира JAK-STAT пут. IFN-γ се такође везује за гликосаминогликан хепаран сулфате (HS) на ћелијској површини. Међутим, у контрасту са многим другим хепаран сулфате везујућим протеинима, где везивање промовише биолошку активност, IFN-γ везивање за HS инхибира његову биолошку активност.[10]
Структурни модели приказани у сликама 1-3 за IFN-γ[1] су сви скраћени на његовом C-крају за 17 аминокиселина. IFN-γ пуне дужине има 143 аминокиселине. Афинитет за хепаран сулфате потиче искључиво од 17 избрисаних остатака.[11] Унутар тих 17 аминокиселина су два кластера базних аминокиселина именована D1 и D2, респективно. Хепаран сулфат остварује интеракције са та два кластера.[12] У одсуству хепаран сулфата присуство D1 секвенце повишава стопу с којом се IFN-γ-рецептор комплекси формирају.[10] Интеракције између D1 кластера и рецептора су могући први степен формирања комплекса. Путем везивања за D1, HS је можда у компетицији са рецептором и спречава формирање активних рецепторских комплекса.
Биолошки значај хепаран сулфат интеракције са IFN-γ није јасан, међутим везивање D1 кластера за HS га може заштитити од протеолитичког разлагања.[12]
Биолошка активност
уредиУ контрасту са интерфероном α и интерфероном β, које изражавају све ћелије, IFN-γ излучују Th1 ћелије, Tc ћелије, дендритске ћелије и NK ћелије. IFN-γ је такође познат као имуни интерферон. Он је једини тип II интерферон. Он је серолошки различит од типа I интерферона, јер је киселински-лабилан, док су тип I варијанте киселински-стабилне.
IFN-γ поседује антивирусне, имунорегулаторне, и антитуморне особине.[13] Он мења транскрипцију у до 30 гена, производећи мноштво физиолошких и целуларних респонса. Међу тим ефектима су:
- Повећана антиген презентација макрофага.
- Активира и повећава лизозом активност у макрофагама
- Умањује активност Th2 ћелија.
- Узрокује да нормалне ћелије повећају изражавање класе I MHC молекула
- Промовише адхезију и везивање неопходно за леукоцит миграцију
- Промовише активност NK ћелија
- Активира APC ћелије, и промовише Th1 диференцијацију
- Активира индуцибилну NO синтетазу iNOS
IFN-γ је обележавајући цитокин Th1 ћелија (док Th2 ћелије производе IL-4 и Th17 ћелије производе IL-17). NK ћелије и CD8+ цитотоксичне Т ћелије такође производе IFN-γ. IFN-γ потискује остеокласт формирање путем брзе деградације RANK адаптер протеина TRAF6 у RANK-RANKL сигналном путу, који иначе стимулише NF-κB продукцију.
Терапеутска употреба
уредиИнтерферон гама 1b се користи у третману хроничне грануломатозне болести[14] и остеопетрозе.[15] Њега производи ИнтерМуне као Ацтимуне® и кошта око $300 америчких долара по боци.
Интеракције
уредиЗа интерферон-гама је било показано да остварује интеракције са интерферон гама рецептором 1.[16][17]
Регулација
уредиПостоји евиденција да је интерферон-гама експресија регулисана путем интерферон гама 5' UTR регулаторног елемента.[18] Такође постоји евиденција да је интерферон-гама регулисан било директно или индиректно путем следећих микро РНК молекула: miR-221, miR-155, miR-145 и miR-198.[19][20][21]
Види још
уредиРеференце
уреди- ^ а б в г д ђ PDB: 1ФГ9; Тхиел ДЈ, ле Ду МХ, Wалтер РЛ, D'Арцy А, Цхèне C, Фоунтоулакис M, Гаротта Г, Wинклер ФК, Еалицк СЕ (2000). „Обсерватион оф ан унеxпецтед тхирд рецептор молецуле ин тхе црyстал струцтуре оф хуман интерферон-гамма рецептор цомплеx”. Струцтуре. 8 (9): 927—36. ПМИД 10986460. дои:10.1016/С0969-2126(00)00184-2.
- ^ Граy ПW, Гоеддел DV (1982). „Струцтуре оф тхе хуман иммуне интерферон гене”. Натуре. 298 (5877): 859—63. ПМИД 6180322. дои:10.1038/298859а0.
- ^ Доналд Воет; Јудитх Г. Воет (2005). Биоцхемистрy (3 изд.). Wилеy. стр. 1343—4. ИСБН 9780471193500.
- ^ Наyлор СЛ, Сакагуцхи АY, Схоwс ТБ, Лаw ML, Гоеддел DV, Граy ПW (1983). „Хуман иммуне интерферон гене ис лоцатед он цхромосоме 12”. Ј. Еxп. Мед. 157 (3): 1020—7. ПМЦ 2186972 . ПМИД 6403645. дои:10.1084/јем.157.3.1020.
- ^ „Ентрез Гене: ИФНГР2”.
- ^ „Ентрез Гене: ИНФГ”.
- ^ Сцхоенборн ЈР, Wилсон ЦБ (2007). „Регулатион оф интерферон-гамма дуринг иннате анд адаптиве иммуне респонсес”. Адв. Иммунол. 96: 41—101. ПМИД 17981204. дои:10.1016/С0065-2776(07)96002-2.
- ^ Мире-Слуис, Антхонy Р.; Тхорпе, Робин, ур. (1998). Цyтокинес (Хандбоок оф Иммунопхармацологy). Бостон: Ацадемиц Пресс. ИСБН 0-12-498340-5.
- ^ Еалицк, С. Е.; WЈ, Цоок; Вијаy-Кумар С; et al. (1991). „Тхрее-дименсионал струцтуре оф рецомбинант хуман интерферон-гамма”. Сциенце (јоурнал). 252 (5006): 698—702. ПМИД 1902591. дои:10.1126/сциенце.1902591.
- ^ а б Садир Р, Форест Е, Лортат-Јацоб Х (1998). „Тхе хепаран сулфате биндинг сеqуенце оф интерферон-гамма инцреасед тхе он рате оф тхе интерферон-гамма-интерферон-гамма рецептор цомплеx форматион”. Ј. Биол. Цхем. 273 (18): 10919—10925. ПМИД 9556569. дои:10.1074/јбц.273.18.10919.
- ^ Ванхавербеке, C.; Симорре ЈП; et al. (2004). „НМР цхарацтеризатион оф тхе интерацтион бетwеен тхе C-терминал домаин оф интерферон-гамма анд хепарин-деривед олигосаццхаридес”. Биоцхем. Ј. 384 (Пт 1): 93—9. ПМЦ 1134092 . ПМИД 15270718. дои:10.1042/БЈ20040757.
- ^ а б Лортат-Јацоб Х, Гримауд ЈА (1991). „Интерферон-гамма биндс то хепаран сулфате бy а цлустер оф амино ацидс лоцатед ин тхе C-терминал парт оф тхе молецуле”. ФЕБС Летт. 280 (1): 152—154. ПМИД 1901275. дои:10.1016/0014-5793(91)80225-Р.
- ^ Сцхродер К, Хертзог ПЈ, Раваси Т, Хуме ДА (2004). „Интерферон-гамма: ан овервиеw оф сигналс, мецханисмс анд фунцтионс”. Ј. Леукоц. Биол. 75 (2): 163—89. ПМИД 14525967. дои:10.1189/јлб.0603252.
- ^ Тодд ПА, Гоа КЛ (1992). „Интерферон гамма-1б. А ревиеw оф итс пхармацологy анд тхерапеутиц потентиал ин цхрониц грануломатоус дисеасе”. Другс. 43 (1): 111—22. ПМИД 1372855.
- ^ Кеy ЛЛ, Риес WЛ, Родригуиз РМ, Хатцхер ХЦ (1992). „Рецомбинант хуман интерферон гамма тхерапy фор остеопетросис”. Ј. Педиатр. 121 (1): 119—24. ПМИД 1320672. дои:10.1016/С0022-3476(05)82557-0.
- ^ Тхиел, D Ј.; ле Ду M Х; et al. (2000). „Обсерватион оф ан унеxпецтед тхирд рецептор молецуле ин тхе црyстал струцтуре оф хуман интерферон-гамма рецептор цомплеx”. Струцтуре. ЕНГЛАНД. 8 (9): 927—36. ИССН 0969-2126. ПМИД 10986460. дои:10.1016/С0969-2126(00)00184-2.
- ^ Котенко, С V.; Изотова, С. L; et al. (1995). „Интерацтион бетwеен тхе цомпонентс оф тхе интерферон гамма рецептор цомплеx”. Ј. Биол. Цхем. УНИТЕД СТАТЕС. 270 (36): 20915—21. ИССН 0021-9258. ПМИД 7673114. дои:10.1074/јбц.270.36.20915.
- ^ Бен-Асоули, Y; Банаи, Y.; et al. (2002). „Хуман интерферон-гамма мРНА ауторегулатес итс транслатион тхроугх а псеудокнот тхат ацтиватес тхе интерферон-индуцибле протеин кинасе ПКР”. Целл. 108 (2): 221—232. ПМИД 11832212. дои:10.1016/С0092-8674(02)00616-5.
- ^ Ху Г, Гонг АY, Лиу Ј, Зхоу Р, Денг C, Цхен XМ (2010). „миР-221 суппрессес ИЦАМ-1 транслатион анд регулатес интерферон-гамма-индуцед ИЦАМ-1 еxпрессион ин хуман цхолангиоцyтес.”. Ам Ј Пхyсиол Гастроинтест Ливер Пхyсиол. 298 (4): Г542—50. ПМЦ 2853302 . ПМИД 20110463. дои:10.1152/ајпги.00490.2009.
- ^ Банерјее А, Сцхамбацх Ф, ДеЈонг ЦС, Хаммонд СМ, Реинер СЛ (2010). „Мицро-РНА-155 инхибитс ИФН-гамма сигналинг ин ЦД4+ Т целлс.”. Еур Ј Иммунол. 40 (1): 225—31. ПМЦ 2807623 . ПМИД 19877012. дои:10.1002/еји.200939381.
- ^ Асирватхам АЈ, Грегорие ЦЈ, Ху З, Магнер WЈ, Томаси ТБ (2008). „МицроРНА таргетс ин иммуне генес анд тхе Дицер/Аргонауте анд АРЕ мацхинерy цомпонентс.”. Мол Иммунол. 45 (7): 1995—2006. ПМЦ 2678893 . ПМИД 18061676. дои:10.1016/ј.молимм.2007.10.035.
Литература
уреди- Халл, Степхен К. (1997). А цоммотион ин тхе блоод: лифе, деатх, анд тхе иммуне сyстем. Неw Yорк: Хенрy Холт.
- Икеда Х, Олд Љ, Сцхреибер РД (2002). „Тхе ролес оф ИФН гамма ин протецтион агаинст тумор девелопмент анд цанцер иммуноедитинг.”. Цyтокине Гроwтх Фацтор Рев. 13 (2): 95—109. ПМИД 11900986. дои:10.1016/С1359-6101(01)00038-7.
- Цхеслер ДА, Реисс ЦС (2003). „Тхе роле оф ИФН-гамма ин иммуне респонсес то вирал инфецтионс оф тхе централ нервоус сyстем.”. Цyтокине Гроwтх Фацтор Рев. 13 (6): 441—54. ПМИД 12401479. дои:10.1016/С1359-6101(02)00044-8.
- Дессеин, А.; Б, Коуриба; Ебоумбоу, C.; et al. (2005). „Интерлеукин-13 ин тхе скин анд интерферон-гамма ин тхе ливер аре кеy плаyерс ин иммуне протецтион ин хуман сцхистосомиасис.”. Иммунол. Рев. 201: 180—90. ПМИД 15361241. дои:10.1111/ј.0105-2896.2004.00195.x.
- Јосепх АМ, Кумар M, Митра D (2005). „Неф: "нецессарy анд енфорцинг фацтор" ин ХИВ инфецтион.”. Цурр. ХИВ Рес. 3 (1): 87—94. ПМИД 15638726. дои:10.2174/1570162052773013.
- Цопеланд, К. Ф. (2006). „Модулатион оф ХИВ-1 трансцриптион бy цyтокинес анд цхемокинес.”. Мини ревиеwс ин медицинал цхемистрy. 5 (12): 1093—101. ПМИД 16375755. дои:10.2174/138955705774933383.
- Цхиба Х, Којима Т, Осанаи M, Саwада Н (2006). „Тхе сигнифицанце оф интерферон-гамма-триггеред интернализатион оф тигхт-јунцтион протеинс ин инфламматорy боwел дисеасе.”. Сци. СТКЕ. 2006 (316): пе1. ПМИД 16391178. дои:10.1126/стке.3162006пе1.
- Теллидес Г, Побер ЈС (2007). „Интерферон-гамма аxис ин графт артериосцлеросис.”. Цирц. Рес. 100 (5): 622—32. ПМИД 17363708. дои:10.1161/01.РЕС.0000258861.72279.29.
Спољашње везе
уреди- Интерферон-гамма на US National Library of Medicine Medical Subject Headings (MeSH)
Mediji vezani za članak Interferon-gama na Vikimedijinoj ostavi
Молимо Вас, обратите пажњу на важно упозорење у вези са темама из области медицине (здравља). |