Битка код јужног Буга
Битка код Јужног Буга (мађ. Déli-Bug menti csata) догодила се у близини обала истоимене реке (данас у Украјини). Резултат битке је била велика бугарска победа која је приморала Мађаре који су били лоцирани у Етелкезу да напусте степе јужне Украјине,[1][2] као и њихове тежње да покоре Дунавску Бугарску, повлачећи се у новозаузете земље иза Карпатских планина, усредсређујући се на Панонију, одакле ће започети свој следећи рат, овог пута против Мораваца, које су после поразили и успоставили су нову Мађарску, после државе Етелкез у модерној Украјини, која је наследила ранију етапу државности Мађара, легендарну иако краткотрајну, Леведију, па чак и државу пре тога, у легендарној земљи порекла Мађара, Југри, иза реке Об.[3][4]
Битка код јужног Буга | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Део Мађарско-бугарски ратови | |||||||
![]() Јужни Буг означен са Х ((893-927)) | |||||||
| |||||||
Сукобљене стране | |||||||
Бугарско царство, Печенези | Мађарска племена | ||||||
Команданти и вође | |||||||
Борис I, Симеон I | непознат | ||||||
Јачина | |||||||
Веома велика војска | непознато | ||||||
Жртве и губици | |||||||
20.000 | тешки |
Узроци сукоба и битка
уредиГодине 894. избио је рат између Бугарске и Византије након одлуке цара Лава VI Мудрог, да изврши захтев свог таста, базилоопатра Стилијана Зауцеса, да се центар балканских трговачких активности премести из Константинопоља у Солун, што је као последицу имало веће царине на бугарску трговину. Као одговор, бугарски цар Симеон I напао је Византинце код Адријанопоља, и поразио их пред крај исте године. Али онда су се Византинци окренули свом стандардном методу за решавање оваквих ситуација: платили су трећу страну да им помогне, у овом случају, унајмили су Мађаре из државе Етелкоз да нападну Дунавску Бугарску са североистока. Мађари су прешли Дунав 895. године и два пута су однели победу над Бугарима. Тако да је Симеон био принуђен да се повуће у Дуросторум, који је успешно одбранио. Током 896. године добио је помоћ, убеђујући традиционално Византији наклоњене Печенеге да му помогну. Касније, док су Печенези почели да се боре против Мађара на њиховој источној граници, Симеон и његов отац Борис I, (бивши цар који је напустио своје манастирско повлачење да би том приликом помогао свом наследнику) окупили су огромну војску и кренули на север да бране њихово царство. Печенези су напали и заузели некадашње територије Мађара, а Симеон се одморио и са већом војском стигао на место битке.
Пре битке Симеон је наредио тродневни пост, рекавши да војници треба да се искупе за своје грехе и да траже помоћ Божију. Када су завршили са тим, битка је почела.[5][6][7]
Последице сукоба
уредиПобеда је омогућила Симеону да поведе своје трупе на југ где је победио Византинце у бици код Булгарофигона. Рат је окончан мировним уговором који је формално трајао до смрти Лава VI 912. године, а по коме је Византија била обавезна да Бугарској плаћа годишњи данак[8] у замену за повратак наводно 120.000 заробљених византијских војника и цивила.[9] По уговору, Византинци су такође уступили Бугарском царству област између Црног мора и Странџе,[10] док су Бугари такође обећали да неће вршити инвазију на византијску територију.[11]
Референце
уреди- ^ Zlatarski, V. Историја првог бугарског царства, pp. 311-312, .
- ^ Constantin Porphyrogen, ibid., p. 173 (2–10), Symeon Logothet, ibid., p. 773 (19–22), Leo Grammaticus, p. 268 (19–22), Theophanes Continuatus, p. 359 (10–22), Skylica—Cedrin, II, p. 256 (8–11), Zonaras, IV, p. 411–3, Dummler, III, pp. 444—445.
- ^ Златарски, В. Историја првог бугарског царства, pp. 311-312, http://www.promacedonia.org/vz1b/vz1b_4_1.html#53.
- ^ Constantin Porphyrogen, ibid., p. 173 (2–10), Symeon Logothet, ibid., p. 773 (19–22), Leo Grammaticus, p. 268 (19–22), Theophanes Continuatus, p. 359 (10–22), Skylica—Cedrin, II, p. 256 (8–11), Zonaras, IV, p. 411–3, Dummler, III, pp. 444—445.
- ^ Runciman, A history of the First Bulgarian Empire, p. 147, http://www.promacedonia.org/en/sr/sr_3_1.htm#181.
- ^ Annales Fuldenses, p. 413
- ^ Harimannus Augiensis, p. 111
- ^ Runciman, стр. 148
- ^ Treadgold, стр. 464
- ^ Zlatarski, стр. 318–321
- ^ Zlatarski, стр. 317
Литература
уреди- Andreev, Jordan; Milcho Lalkov (1996). The Bulgarian Khans and Tsars (на језику: бугарски). Veliko Tarnovo: Abagar. ISBN 954-427-216-X.
- Obolensky, Dimitri (1974) [1971]. The Byzantine Commonwealth: Eastern Europe, 500-1453. London: Cardinal. ISBN 9780351176449.
- Peychev, Atanas; collective (1984). 1300 Years On Guard (на језику: бугарски). Sofia: Voenno Izdatelstvo.
- Runciman, Steven (1930). „The Two Eagles”. A history of the First Bulgarian empire - Index. London: George Bell & Sons. OCLC 832687.
- Whittow, Mark (1996). The Making of Byzantium, 600-1025. Los Angeles: University of California Press. ISBN 0-520-20497-2.
- Zlatarski, Vasil (1971) [1927]. Istorija (на језику: бугарски). I. History of the First Bulgarian Empire. (2 изд.). Sofia: Nauka i izkustvo. OCLC 67080314.
- Йордан Андреев, Милчо Лалков, Българските ханове и царе, Велико Търново, 1996.