Јохан Нестрој
Јохан Непомук Едуард Амброзије Нестрој (нем. Johann Nepomuk Eduard Ambrosius Nestroy; Беч, 7. децембар 1801 — Грац, 25. мај 1862) био је певач, глумац и драматург у периоду бидермајера. Учествовао је у револуцијама 1848. и његово дело одражава нови либерални дух који се тада ширио Европом.[1]
Јохан Нестрој | |
---|---|
![]() Јохан Нестрој снимљен пре 1862. године | |
Пуно име | Johann Nepomuk Eduard Ambrosius Nestroy |
Датум рођења | 1. децембар 1801. |
Место рођења | Беч, Аустријско царство |
Датум смрти | 25. мај 1862.60 год.) ( |
Место смрти | Грац, Аустријско царство |
Занимање | Оперски певач, глумац, драматург |
Ера | Бидермајер |
Значајни радови | Три бекрије, Талисман |
Веб-сајт | www |
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0a/Johann_Nestroy.jpg/220px-Johann_Nestroy.jpg)
![](http://upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2c/NestroyLumpazivagabundus.jpg/220px-NestroyLumpazivagabundus.jpg)
Каријера
уредиНестрој је рођен у Бечу, где је студирао права од 1817. до 1822. године, пре него што је напустио студије да би постао певач. Придружио се Позоришту на Кернтнертор, где му је прва улога била улога Сарастра у Чаробној фрули 24. августа 1822. После годину дана певања у Бечу, одлази у Амстердам, где две године пева као баритон у тамошњем Немачком позоришту. Од 1825. до 1831. прихватио је ангажмане да пева и глуми у Брну, Грацу, Братислави, Клагенфурту, Бечу и Лавову. Потом се вратио у родни Беч где је почео да пише драме.
Нестројева каријера драмског писца била је моментални успех: његова драма Три бекрије (нем. Der böse Geist Lumpazivagabundus) из 1833. године му је донела статус водеће личности аустријске културе и друштва. Нестрој је наследио Фердинанда Рајмунда као водећи глумац-драматург у Народном позоришту у Бечу.[2]
Док се Рајмунд концентрисао на романтичне и магичне фантазије, Нестрој је користио комедију за пародију и критику. Радећи у време конзервативног министра Клеменса фон Метерниха, морао је пажљиво да саставља своје драме како би заобишао строгу цензуру. Нестројево интересовање за игру речи било је легендарно, а његови ликови су често мешали бечки немачки са покушајима „образованијег“ говора (нем. Hoch Deutsch). Музика је имала важну улогу у разрађивању Нестројевих тема и интензивирању заплета.[3]
Нестрој је умро је у Грацу 1862. године.
Сахрањен је у Средишњем бечком гробљу (Група 32 A, Број 6).[4]
Нестројево дело
уредиНестрој је написао скоро осамдесет комедија између 1830-их и 1850-их. Све су обиловале друштвеном критиком и заједљивом сатиром.
Листу Нестројевих дела можете погледати на страници Википедије на енглеском језику.
Нестрој је остао певач целог живота, и скоро све његове представе укључују музику. Блиско је сарађивао са релативно малим бројем композитора:
- Адолф Милер старији, који је поставио 41 Нестројев текст између 1832. и 1847. године,
- Михаел Хебенстрајт, који је поставио 10 дела од 1843. до 1850. године,
- Карл Биндер, који је поставио седам дела од 1851. до 1859. године,
- Антон М. Шторх,
- Франц Розер,
- Карл Франц Штенцел, и
- Андреас Скута.
Већина Нестројевих дела означена је као неки облик фарсе. Нестрој је продуцирао бројне пародије, две опере и две драме. Поред тога, написао је четири куодлибета, двe бурлеске, једну травестију и на крају једну оперету користећи музику Жака Офенбаха.
Нестројева рана дела извођена су у Грацу и Братислави. Од 1832. до 1846. радио је искључиво у Позоришту на реци Вин, где је премијерно изведено 45 његових драма. Након две представе у Позоришту у Леополдштату, од 1847. до 1859. године, прелази у Карлтеатар, где је изведено још 20 Нестројевих дела.[2]
Нестројево наслеђе
уредиОтприлике половину Нестројевих дела оживела су модерна позоришта немачког говорног подручја и многа Нестројева дела су данас саставни део репертоара бечких позоришта. Међутим, мало њих је икада преведено на енглески језик.
Трг Нестројплац у Бечу познат је по станици на линији У1 бечког метроа.
Када је Рајхсбрике требало да буде поново изграђен након колапса 1976. године, на тендеру за пројекат новог моста победио је конзорцијум под називом Пројект Јохан Нестрој. Званични назив новоизграђеног моста је Мост Јохан Нестрој (нем. Johann Nestroy Brücke), али тај назив није заживео у народу.[5]
Једна од најважнијих позоришних награда немачког говорног подручја је Позоришна награда Нестрој, чија се церемонија одржава у Бечу и директно преноси на телевизији.[6]
Аустријски илустратор и сликар Рајнхард Тринклер је адаптирао Нестројеву драму Талисман као истоимени графички роман.[7]
Извори
уреди- ^ Russell 1981, стр. 36–38
- ^ а б Johann Nestroy (на језику: немачки), 2022-10-04, Приступљено 2022-12-27
- ^ Hunger, Herbert (1999). Das Denken am Leitseil der Sprache : Johann Nestroys geniale wie auch banale Verfremdungen durch Neologismen. Wien: Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften. ISBN 3-7001-2790-1. OCLC 41282864.
- ^ „ANNO, Die Presse, 1890-09-18, Seite 9”. anno.onb.ac.at. Приступљено 2022-12-27.
- ^ Online, Wiener Zeitung. „Wien - Als die Brücke in die Donau sackte”. Stadtleben in Wien - Wiener Zeitung Online (на језику: немачки). Приступљено 2022-12-27.
- ^ „Johann-Nestroy-Theaterpreis”. www.geschichtewiki.wien.gv.at. Приступљено 2022-12-27.
- ^ „Der Talisman”. buechereien.wien.gv.at (на језику: немачки). Приступљено 2022-12-27.
Литература
уреди- Russell, Douglas A. (1981). An Anthology of Austrian Drama. Fairleigh Dickinson University Press. стр. 36—38.
- Бранскомб, Питер (1992), "Нестрој, Јохан Непомук"
- (Branscombe, Peter (1992), "Nestroy, Johann Nepomuk" in The New Grove Dictionary of Opera, ed. Stanley Sadie (London) ISBN 0-333-73432-7)
- Хелмут Аренс: "Не дижем се до ловорика"
- (Helmut Ahrens: Bis zum Lorbeer versteig’ ich mich nicht. Johann Nestroy, sein Leben. Societäts-Verlag, Frankfurt am Main . 1982. ISBN 3-7973-0389-0.)
- Ото Басил: "Јохан Нестрој"
- (Otto Basil: Johann Nestroy. Rowohlt, Reinbek . 2001. ISBN 3-499-50132-5.)
- Јоханес Браун: "Шашавост код Нестроја"
- (Johannes Braun: Das Närrische bei Nestroy. Aistesis, Bielefeld . 1998. ISBN 3-89528-215-4.)
- Фриц Брукнер/Ото Ромел: "Сабрана дела Јохана Нестроја"
- (Fritz Brukner/Otto Rommel: Johann Nestroy, Sämtliche Werke. Historisch-kritische Gesamtausgabe, zehnter Band, Verlag von Anton Schroll & Co., Wien 1927)
- Кристијан Х. Ехалт, Јирген Хајн, В. Едгар Јејтс: "Иза кулиса пре и после марта: друштвени преврати и позоришна култура код Нестроја"
- (Christian H. Ehalt, Jürgen Hein, W. Edgar Yates: Hinter den Kulissen von Vor- und Nachmärz: Soziale Umbrüche und Theaterkultur bei Nestroy. Facultas, Wien . 2001. ISBN 3-85114-663-8.)
- Јирген Хајн: "Јохан Нестрој"
- (Jürgen Hein: Johann Nestroy. Metzler, Stuttgart . 1990. ISBN 3-476-10258-0.)
- Јирген Хајн: "Нестрој и наследници - Међународни симпозијум о Нестроју 1975-2000: резултати и перспективе"
- (Jürgen Hein: Nestroy und die Nachwelt – Internationale Nestroy-Gespräche 1975–2000: Ergebnisse und Perspektiven. Lehner, Wien . 2001. ISBN 3-901749-23-3.)
- Јирген Хајн, Клаудија Мајер: "Позоришне приче: Водич кроз Нестројеве драме"
- (Jürgen Hein, Claudia Meyer: Theaterg’schichten: Ein Führer durch Nestroys Stücke. Lehner, Wien . 2001. ISBN 3-901749-21-7.)
- Херберт Хунгер: "Размишљање уз жицу језика. Генијална и банална отуђења Јохана Нестроја кроз неологизме"
- (Herbert Hunger: Das Denken am Leitseil der Sprache. Johann Nestroys geniale wie auch banale Verfremdungen durch Neologismen. Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien . 1999. ISBN 3-7001-2790-1.)
- Михаел Лоренц: "Непознато дете Јохана Нестроја"
- (Michael Lorenz: An Unknown Child of Johann Nestroy Wien, 2015)
- Волфганг Нојбер: "Нестрој, Јохан Непомук"
- (Wolfgang Neuber: Nestroy, Johann Nepomuk. In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Band 19, Duncker & Humblot, Berlin . 1999. ISBN 3-428-00200-8. стр. 81–83.)
- Р. Пихл: "Нестрој Јохан"
- (R. Pichl: Nestroy Johann. In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Band 7, Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien . 1978. ISBN 3-7001-0187-2. стр. 73–75.)
- Марија Пиок: "Језичка сатира у Нестројевим водвиљским аранжманима"
- (Maria Piok: Sprachsatire in Nestroys Vaudeville-Bearbeitungen (Germanistische Reihe Band 87), Innsbruck University Press, Innsbruck . 2017. ISBN 978-3-901064-50-0.)
- Марија Пиок: „Од, comédie vaudeville‘ до сатиричне фарсе: Нестројеве адаптације француских таблоидних комедија"
- (Maria Piok: „Von der, comédie vaudeville‘ zur satirischen Posse: Nestroys Bearbeitungen von französischen Boulevardkomödien.“ In: Fabrizio Cambi, Fulvio Ferrari (Hrsg.): Deutschsprachige Literatur und Dramatik aus der Sicht der Bearbeitung: Ein hermeneutisch-ästhetischer Überblick. Università degli Studi di Trento, Trient 2011, S. 47–70)
- Ото Ромел: "Нестројева дела. Избор у два тома"
- (Otto Rommel: Nestroys Werke. Auswahl in zwei Teilen, Goldene Klassiker-Bibliothek, Deutsches Verlagshaus Bong & Co., Berlin/ Leipzig/ Wien/ Stuttgart 1908)
- Венделин Шмит-Денглер: "Нестрој – изливи среће"
- (Wendelin Schmidt-Dengler: Nestroy – Die Launen des Glücks. Deuticke, Wien/ München . 2001. ISBN 3-552-05173-2.)
- Валтер Шиблер: "Нестрој. Биографија у 30 сцена"
- (Walter Schübler: Nestroy. Eine Biografie in 30 Szenen. Residenz Verlag, Wien 2001)
- Хајнрих Шварц: "Јохан Нестрој на слици. Иконографија"
- (Heinrich Schwarz: Johann Nestroy im Bild. Eine Ikonografie. Deuticke, Wien/ München . 1996. ISBN 3-216-30241-5.)
- Јозеф Зајферт: "Весела филозофија, филозофирање са Јоханом Нестројем, најдуховитијим аустријским филозофом"
- (Josef Seifert: Heitere Philosophie, Philosophieren mit Johann Nestroy, dem witzigsten österreichischen Philosophen, Patrimonium-Verlag, Aachen . 2016. ISBN 978-3-86417-052-2.)
- Фридрих Вала: "Студије о драмској техници Јохана Нестроја (2 тома)"
- (Friedrich Walla: Untersuchungen zur dramatischen Technik Johann Nestroys (2 Bde.), Wien, Univ., Diss., 1972)
- В. Едгар Јејтс (уредник): "Приватни односи у околностима времена - Нестројев свакодневни живот и његова документација"
- (W. Edgar Yates (Hrsg.): Bei die Zeitverhältnisse noch solche Privatverhältnisse – Nestroys Alltag und dessen Dokumentation. Facultas, Wien . 2001. ISBN 3-85114-653-0.)
- В. Едгар Јејтс (уредник): "Да ли су песници само фарса? Јохан Непомук Нестрој: Покушај биографије; на 150. годишњицу песникове смрти"
- (W. Edgar Yates (Hrsg.): Bin Dichter nur der Posse: Johann Nepomuk Nestroy: Versuch einer Biographie; zum 150. Todestag des Dichters; eine Veröffentlichung der Internationalen Nestroy-Gesellschaft. Lehner, Wien . 2012. ISBN 978-3-901749-97-1.)
Спољашње везе
уреди- Johann Nestroy на сајту IMDb (језик: енглески)
- Међународни Нестрој центар Архивирано на сајту Wayback Machine (31. март 2008) (на немачком језику)
- Јохан Нестрој на Аустрија Форуму (на немачком језику)