Народноослободилачка армија
Народноослободилачка армија (人民解放军, Rénmín Jiěfàngjūn) је главна оружана сила Народне Републике Кине.
Народноослободилачка армија | |
---|---|
中国人民解放军 | |
![]() Амблем ![]() Застава | |
Основана | 1. августа 1927. |
Видови војске | Видови ![]() ![]() ![]() ![]() Други артиљеријски корпус Народна полиција |
Вођство | |
Централна војна комисија | Си Ђинпинг подпредседник: генерал Џанг Џошиа генерал Хи Веидонг |
Министар одбране | Донг Јун |
Бројно стање | |
Војно способни | од 18 |
Број расположивих за војну службу | 385.821.101 мушкараца, година 16-49 (2010 - процена) 363.789.674 жене (2010. - процена), година 15—49 |
Број способних за војну службу | 318.265.016 мушкараца, година 16-49 (2010 - процена) 300.323.611 жена, година 16-49 (2010. - процена), година 15—49 |
Број годишње стасалих за војну службу | 10.406.544 мушкараца (2010. - процена) 9.131.990 жена (2010. - процена) |
Активни састав | 2.035.000 (2022)[1][2] (1. у свету) |
Резервни састав | 500.000[1][2] |
Трошкови | |
Буџет | ![]() |
Проценат БДП | 1,70 % (2022) |
Индустрија | |
Страни добављачи | ![]() ![]() |
Годишњи увоз | Русија |
Годишњи извоз | Пакистан, Венецуела, Иран, Индонезија, Камбоџа |
Врховни главнокомандујући Народноослободилачке војске је председник Централне војне комисије НР Кине Си Ђинпинг.
Историја
уредиНародноослободилачка армија основана је 1. августа 1927. године као кинеска Црвена армија, оружане снаге Комунистичке партије Кине. Оснивање армије било је резултат раскида савезништва између партије Куоминтанг и КП Кине. Борци армије учествовали су у Дугом маршу 1934—1935. године и у Другом светском рату против јапанског окупатора. Након 1945, сада преименована у вишемилионску Народноослободилачку армију, победила је оружане снаге Куоминтанга у грађанском рату до 1949. године. Јединице Народноослободилачке армије наредних су деценија учествовале у Корејском рату, Кинеско-индијском рату, Кинеско-вијетнамском рату и осталим сукобима.
Професионализација армије извршена је крајем 1970-их у склопу тзв. Четири модернизације. Последњих деценија, Народноослободилачка армија се трансформисала из вишемилионске армије у професионалну војску базирану на квалитети кадрова.
Учешће у већим сукобима и догађајима
уреди- 1927 – 1949: Кинески грађански рат
- 1937 – 1945: Други кинеско-јапански рат
- 1949: Инцидент на Јангцеу (битка против британских бродова на реци Јангце)
- 1950 – 1951: Битка код Чамдоа (напад на Тибет)
- 1950 – 1954: Корејски рат (под заставом Кинеске народне добровољачке армије)
- 1954 – 1955: Прва криза у Тајванском мореузу
- 1958: Друга криза у Тајванском мореузу
- Окобар – новембар 1962: Кинеско-индијски рат
- 1967: Погранични инциденти са Индијом
- 1965 – 1970: Вијетнамски рат (око 320.000 кинеских војника служили су у Северном Вијетнаму)
- 1969 – 1978: Кинеско-совјетски погранични сукоб
- 1974: Битка код острва Парасел
- 1979: Кинеско-вијетнамски рат
- 1986 – 1988: Погранични инциденти са Вијетнамом
- 1989: Протести на тргу Тјенанмен
- 1995 – 1996: Трећа криза у Тајванском мореузу
- 1997: НОА преузима контролу над Војном одбраном Хонгконга
- 1998: НОА преузима контролу над Војном одбраном Макаа
- 2014: УН−ова мировна мисија у Малију[5]
- 2015: УН−ова мировна мисија у Јужном Судану[6]
- 2020 − 2021: Кинеско-индијски погранични инциденти[7]
Организација
уредиВојне области
уредиНа територији Кине укупно постоји седам војних области:
- Војна област Шењанг
- Војна област Пекинг
- Војна област Ланчоу
- Војна област Џинан
- Војна област Нанџинг
- Војна област Квангчоу
- Војна област Ченгду
Извори
уреди- ^ а б IISS 2010, p. 398–404
- ^ а б „Military Strength of China”. Globalfirepower.com. Приступљено 3. 1. 2019.
- ^ The SIPRI Military Expenditure Database Архивирано на сајту Wayback Machine (3. мај 2012), SIPRI
- ^ „China / Aircraft / Jianjiji / Fighter”. GlobalSecurity.org.
- ^ „Troop and police contributors”. United Nations Peacekeeping (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 30. 6. 2019. г. Приступљено 2021-10-29.
- ^ „UNMISS Fact Sheet”. UNMISS. Архивирано из оригинала 23. 4. 2021. г. Приступљено 22. 12. 2017.
- ^ Tellis, Ashley J. (јун 2020). Hustling in the Himalayas: The Sino-Indian Border Confrontation (PDF). Carnegie Endowment for International Peace (Извештај). Архивирано (PDF) из оригинала 18. 2. 2021. г. Приступљено 29. 6. 2020. „These efforts to bring new territorial enclaves under Chinese control are occurring simultaneously at several different locations, such as on the northern bank of the Pangong Tso, at Hot Springs, and in the Galwan Valley, places that all lie astride the LAC in eastern Ladakh”