Анис
Анис (лат. Pimpinella anisum),[4][5] познат још и као аниш, анасон, слатки јанеж, слатки коморач, слатки копар и слатки кумин, је једногодишња, зељаста биљка из фамилије Apiaceae[3] која израсте од 0,5 до 1 метра висине. Расте у Средоземљу и јужној Азији.[6]
Анис | |
---|---|
![]() | |
Илустрација из 1897. године[1] | |
Научна класификација ![]() | |
Царство: | Plantae |
Кладус: | Tracheophytes |
Кладус: | Angiospermae |
Кладус: | Eudicotidae |
Кладус: | Asterids |
Ред: | Apiales |
Породица: | Apiaceae |
Род: | Pimpinella |
Врста: | P. anisum
|
Биномно име | |
Pimpinella anisum | |
Синоними[2][3] | |
Synonymy
|
Укус и арома његовог семена имају сличности са неким другим зачинима и биљем, као што су звездасти анис,[5][7] коморач,[3][8][9][10] сладић[11][12][13] и естрагон.[14][15][16][17] Широко се узгаја и користи за ароматизирање хране, слаткиша и алкохолних пића, посебно широм Медитерана.
Етимологија
уредиНазив „анис“ је изведен преко старофранцуског од латинских речи anīsum или anēthum од грчког ἄνηθον ánēthon, што се односи на мирођију.[18][19]
Једна застарела енглеска реч за анис је anet, такође долази од anīsum.[20]
Особине
уреди- Има гранату, меким, пахуљастим длачицама покривену шупљу стабљику. Стабљика почиње да се грана на 2/3 висине
- Цветови су бели, распоређени у штитасте цвасти. Латице су прекривене ситним длачицама. Расту у китама у облику изврнутог сунцобрана. Садрже ароматично уље, тако да имају пријатан мирис.
- Листови се при дну састоје од 3 округласто урезана листића, средњи листови су прстенасти, а горњи уско крпасто раздељени.
- Плод је јајастог облика, према врху сужен, а са страна мало стиснут, дугачак 3 до 6 милиметара. Боја плода је светло зеленосива. Плод (семе) се употребљава и као зачин и као лек.
- Корен је танак и вретенаст.
Лековити делови биљкесу плод, односно зрело семе које се скупља само по сувом времену.
Лековито деловање
уредиСеме аниша делује против надимања, умирује грчеве, јача желудац и поспешује варење и одвод штетних сокова из организма. Такође чисти крв и јача живце. Чисти од слузи плућа, желудац и бубреге, јача органе за варење, поправља неуредну менструацију и отклања несаницу.
Такође се користи у производњи колача и слаткиша, козметичких производа и производњи ликера. Употребљава се и у производњи алкохолних пића (мастика).
Прави анис се данас употребљава тек у незнатним количинама јер га је потиснуо звездасти анис који има мирис и укус аниса, али ботанички није ни у каквој вези са њим. Сличног мириса је и лофант.
Узгој
уредиСеме биљке се сади у априлу, а плод скупља крајем августа. Плод сам опада, а сазрева неравномерно. Принос је око 1t/ha.[21]
Први пут анис се помиње на египатском папирусу који се датира на око 1500 година п. н. е.
Западне кухиње већ дуго користе анис за укус јела, пића и слаткиша. Реч се користи и за врсту биљке и за њен укус сличан сладићима. Најснажнија компонента укуса етеричног уља аниса, анетола, налази се у анису и невезаном зачину који је аутохтон за северну Кине,[22] званог звездасти анис (Illicium verum), који се широко користи у јелима јужне, југоисточне и источне Азије. Звездасти анис је знатно јефтинији за производњу и постепено је заменио P. anisum на западним тржиштима. Док се раније произвођен у већим количинама, до 1999. године светска производња етарског уља аниса износила је само 8 тона, у поређењу са 400 тона звездастог аниса.[23]
Употребе
уредиКомпозиција
уредиКао и свих зачина састав аниса знатно варира у зависности од порекла и начину узгоја. Ово су типичне заступљености главних састојка.[24]
- Влага: 9–13%
- Протеин: 18%
- Масне киселине: 8–23%
- Етерично уље: 2–7%
- Скроб: 5%
- Безазотни екстракт: 22–28%
- Сирова влакна: 12–25%
Специфично, производи од анисовог семена такође треба да садрже више од 0,2 милилитра испарљивог уља на 100 грама зачина.[25]
Алкохолно пиће
уредиАнис се користи за ароматизирање грчког уза и мастике;[26] италијанске самбуке;[26] француског абсинта, анисета[27] и пастиса;[28] шпанског анис де чинчона,[29] аниса,[30] анисада[26] и биља Мајорке;[31] турске и јерменске раки;[26] либанске, египатске, сиријске, јорданске, палестинске и израелске араке;[26] и алжирског Анисет кристала.[26] Изван медитеранског региона, налази се у колумбијском аквардиенту[27] и мексичком екстабентуну.[32] Ове алкохолна пића су бистра, али након додавања воде постају мутна, што је феномен познат као узо ефекат.[33][34]
Анис се користи заједно са другим биљем и зачинима у неким коренским пивима, као што је Вирџилс у Сједињеним Државама.[35][36]
Етерично уље
уредиАнисово етерично уље се може добити из плодова било парном дестилацијом или екстракцијом помоћу суперкритичног угљен диоксида.[37] На принос етеричног уља утичу услови узгоја[38] и процес екстракције, при чему је екстракција суперкритичним гасом ефикаснија.[37] Без обзира на метод изолације, главна компонента уља је анетол (80–90%), са мањим компонентама укључујући 4-анисалдехид, естрагол и псеудоизоеугенил-2-метилбутират, између осталих.[39] Анетол је одговоран за карактеристичан мирис и укус аниса.[40]
Види још
уредиРеференце
уреди- ^ from Franz Eugen Köhlae, Köhlae's Medizinal-Pflanzen, 1897
- ^ The Plant List, Pimpinella anisum L.
- ^ а б в „Pimpinella anisum L.”. World Flora Online. World Flora Consortium. 2023. Приступљено 22. 1. 2023.
- ^ Wells, John C. (2008). Longman Pronunciation Dictionary (3. изд.). Longman. ISBN 978-1-4058-8118-0.
- ^ а б Baynes 1878.
- ^ „Anice vera, Pimpinella anisum L.”. Flora Italiana. Altervista. n.d.
- ^ Schönholzer, Fabio (15. 3. 2018). „Dried Stars”. UZH News (на језику: енглески). Zürich: University of Zurich. Приступљено 21. 2. 2021.
- ^ „Classification for Kingdom Plantae Down to Genus Foeniculum Mill.”. US Department of Agriculture, Natural Resources Conservation Service. 2015. Архивирано из оригинала 4. 4. 2021. г. Приступљено 24. 3. 2015.
- ^ „Plant Characteristics and Associations. Foeniculum vulgare”. Calflora.org. Calflora. 1. 4. 2020. Архивирано из оригинала 17. 5. 2021. г. Приступљено 19. 1. 2021.
- ^ „Plant Finder. Foeniculum vulgare”. Missouribotanicalgarden.org. Missouri Botanical Garden. Архивирано из оригинала 31. 12. 2020. г. Приступљено 19. 1. 2021.
- ^ „The Plant List: A Working List of All Plant Species”. Приступљено 2017-03-07.
- ^ „Glycyrrhiza pallida Boiss., Diagn. Pl. Orient. ser. 2, 2: 22 (1856)”. The International Plant Names Index. Приступљено 2017-03-07.
- ^ „Glycyrrhiza violacea Boiss., Diagn. Pl. Orient. ser. 2, 2: 23 (1856)”. The International Plant Names Index. Приступљено 2017-03-07.
- ^ Shultz, Leila M. (2006). „Artemisia dracunculus”. Ур.: Flora of North America Editorial Committee. Flora of North America North of Mexico (FNA). 19. New York and Oxford — преко eFloras.org, Missouri Botanical Garden, St. Louis, MO & Harvard University Herbaria, Cambridge, MA.
- ^ Lin, Yourun; Humphries, Christopher J.; Gilbert, Michael G. „Artemisia dracunculus”. Flora of China. 20–21 — преко eFloras.org, Missouri Botanical Garden, St. Louis, MO & Harvard University Herbaria, Cambridge, MA.
- ^ „Artemisia dracunculus L.”. Flora of Pakistan. Missouri Botanical Garden. Приступљено 2018-08-19 — преко Tropicos.org.
- ^ „Artemisia dracunculus [Assenzio dragoncello] - Flora Italiana”. luirig.altervista.org. Приступљено 23. 4. 2019.
- ^ Lewis, Charlton T.; Short, Charles (1879). „ănēthum”. A Latin Dictionary. Perseus Digital Library.
- ^ „Anise”. Oxford Dictionaries, Oxford University Press. 2018. Архивирано из оригинала 4. 3. 2018. г. Приступљено 3. 3. 2018.
- ^ „s.v. 'anise'”.
- ^ Ashurst 1999, стр. 33.
- ^ Peter, K. V. (2004). Handbook of Herbs and Spices. Woodhead Publishing. стр. 290. ISBN 978-1-85573-721-1.
- ^ Philip R. Ashurst (1999). Food Flavorings. Springer. стр. 33. ISBN 978-0-8342-1621-1.
- ^ J.S. Pruthi: Spices and Condiments, New Delhi: National Book Trust (1976), p. 19.
- ^ Branch, Legislative Services. „Consolidated federal laws of canada, Food and Drug Regulations”. laws.justice.gc.ca (на језику: енглески). Приступљено 19. 7. 2018.
- ^ а б в г д ђ Dealberto, Clara; Desrayaud, Lea (25. 7. 2017). „Le pastis, elixir provencal”. Le Monde. Le Monde. стр. 28.
- ^ а б „16 Anise-Flavored Liquors | SenseList”. senselist.com. Приступљено 13. 11. 2017.
- ^ Blocker, Jack S. Jr.; Fahey, David M.; Tyrrell, Ian R. (2003). Alcohol and Temperance in Modern History: An International Encyclopedia. ABC-CLIO. стр. 478—. ISBN 978-1-57607-833-4. Приступљено 28. 3. 2013.
- ^ admin. „Chincon”. Chincon (на језику: шпански). Приступљено 2022-11-06.
- ^ Zurdo, David; Gutiérrez, Ángel (2004). El libro de los licores de España. Ediciones Robinbook. стр. 50. ISBN 9788496054127. Приступљено 5. 2. 2013.
- ^ „Majorcan herb liqueur in Spain”. Spain.info. 2007-04-23. Приступљено 22. 1. 2018.
- ^ „Xtabentún Cocktail Guide, with Origins and Recipes”. Wine Enthusiast Magazine. 29. 2. 2012. Архивирано из оригинала 27. 11. 2022. г. Приступљено 13. 11. 2017.
- ^ Sitnikova, Natalia L.; Sprik, Rudolf; Wegdam, Gerard; Eiser, Erika (2005). „Spontaneously Formed trans-Anethol/Water/Alcohol Emulsions: Mechanism of Formation and Stability”. Langmuir. 21 (16): 7083—7089. PMID 16042427. doi:10.1021/la046816l.
- ^ Ganachaud, François; Katz, Joseph L. (2005). „Nanoparticles and Nanocapsules Created Using the Ouzo Effect: Spontaneous Emulsification as an Alternative to Ultrasonic and High-Shear Devices”. ChemPhysChem. 6 (2): 209—216. PMID 15751338. doi:10.1002/cphc.200400527.
- ^ „Virgil's Bavarian Nutmeg”. Reeds. Архивирано из оригинала 21. 4. 2014. г. Приступљено 12. 5. 2014.
- ^ „Virgil's Rootbeer – Spike's Root Beer Reviews and Ratings”. Root Beer Reviews. Приступљено 12. 5. 2014.
- ^ а б Pereira, Camila G.; Meireles, M. Angela A. (септембар 2007). „Economic analysis of rosemary, fennel and anise essential oils obtained by supercritical fluid extraction”. Flavour and Fragrance Journal. 22 (5): 407—413. doi:10.1002/ffj.1813.
- ^ Zehtab-salmasi, S.; Javanshir, A.; Omidbaigi, R.; Alyari, H.; Ghassemi-golezani, K. (мај 2001). „Effects of water supply and sowing date on performance and essential oil production of anise (Pimpinella anisum L.)”. Acta Agronomica Hungarica. 49 (1): 75—81. doi:10.1556/AAgr.49.2001.1.9.
- ^ Rodrigues, Vera M.; Rosa, Paulo T. V.; Marques, Marcia O. M.; Petenate, Ademir J.; Meireles, M. Angela A. (март 2003). „Supercritical Extraction of Essential Oil from Aniseed using sCO2: Solubility, Kinetics, and Composition Data”. Journal of Agricultural and Food Chemistry. 51 (6): 1518—1523. PMID 12617576. doi:10.1021/jf0257493.
- ^ Jodral, Manuel Miro (2004). Illicium, Pimpinella and Foeniculum. CRC Press. стр. 205.
Литература
уреди- Ashurst, Philip R. (1999). Food Flavorings. Springer. стр. 33. ISBN 978-0-8342-1621-1.
- Чланак је великим делом преузет са сајта www.herbateka.com, са ове странице. Дозволу за коришћење матерјала са овога сајта можете видети овде.
- Мала енциклопедија Просвета - Општа Енциклопедија (А-Љ). Издавачко предузеће „Просвета“, Београд 1959.
- „Anise”, Encyclopædia Britannica, 9th ed., Vol. II, New York: Charles Scribner's Sons, 1878, стр. 57—58 .
- „Anise”, Encyclopædia Britannica, 11th ed., Vol. II, Cambridge: Cambridge University Press, 1911, стр. 55.
- Baynes, T.S., ур. (1878). „Anise”. Encyclopaedia Britannica. 2 (9th изд.). стр. 57—58.
- Chisholm, Hugh, ур. (1911), „Anise”, Encyclopædia Britannica (на језику: енглески), 2 (11 изд.), Cambridge University Press, стр. 55
Спољашње везе
уредиМедији везани за чланак Анис на Викимедијиној остави